SÖDERHAVET 1897
Femton år före vår berättelse tar sin början-
- blev två barn strandsatta på en öde ö.
Pojken och flickan växte upp ensamma i ett förlorat paradis.
Som man och kvinna upptäckte de kärleken-
- och med tiden fick de ett barn.
Men av misstag drev de ut till havs - bort från ön.
Efter att ha drivit i många dar trodde de att det var ute med dem.
Då kom ett fartyg allt närmare...
Liten båt på drift - om styrbord!
Gå upp mot vind.
Finns det nån ombord?
Ta tampen!
Det ligger en man och en kvinna i båten. Men de är döda, sir.
Och ett barn, sir.
Det lever!
Jag tar hand om honom.
"Vi överlämnar därför deras kroppar till havet"-
- " på det att de må återuppstå den yttersta dagen"-
- "genom Jesus Kristus."
Amen.
Kapten, skeppsläkaren vill tala med er.
Besättning blir allt sjukare, sir. Fem till har insjuknat.
- De har feber och munsår. - Ni har ju gott om bromid.
- Det är bortom blödande, sir. - Mr Penfield, ni är läkare.
Tre dar efter vi lämnat Moorea, trodde ni att det var skörbjugg.
- Sen sa ni att det var denguefeber. - Symptomen var vaga. Nu vet jag.
Feber, förtorkad hud och svart galla.
Kolera.
- Kan vi inte vända tillbaka? - Ingen tar emot ett smittat fartyg.
- Vi kan ankra vid första, bästa ö. - Vi är ute på öppet hav.
Båten vi hittade drivande, måste komma nånstans ifrån.
Det här är ett franskt sjökort och här finns bara varningstext.
Det finns bara rev och atoller.
Ett hårt öde för Mrs. Hargrave.
Nybliven änka med ett spädbarn.
Sätt ut dem i en jolle.
- En ensam kvinna med två barn? - Låt en man följa med dem.
Kearney är fortfarande stark. De har en liten chans att klara sig.
Kearney...? Den bäste i en mager samling.
Säg inget till den övriga besättningen.
Riskera våra liv ute på havet för att några besättningsmän är sjuka?
- Det är rena galenskapen! - Det är för ert eget bästa.
Jag har bott tre år i ett hett klimat med insekter stora som råttor!
Jag kan hantera att några gastar har feber.
Det handlar om kolera. Om ni stannar ombord, dör ni.
Ni kan inte ta med er kistan. Bara det allra nödvändigaste.
Men allt vi äger finns i kistan.
Mrs Hargrave tar med sig sina ägodelar.
Kolera...?
Mr. Kearney...
- Kan vi få en mugg vatten? - Vi har ont om vatten.
Deras behov är stort, Mr. Kearney.
Pojken är inte er, så han spelar ingen roll.
Och den lilla vet hur hon ska göra. Låt henne suga.
Jag är trött på deras skrikande.
- Ge dem då lite vatten. - Jag är en praktisk man.
Om jag vore själv, skulle den här räcka ganska länge.
Att dela den på fyra är oförnuftigt.
Det vore bäst att göra slut på deras lidande.
Ni rör dem inte.
Jag gör vad jag måste.
Antingen får ni tyst på dem eller så åker de överbord.
Nu räcker det! Titta bort om ni inte vill se.
Du kan hjälpa mamma. Duktig flicka!
Richard, vänta här.
Det är sötvatten.
Titta - bananer och papaya!
Och rötter som går att äta!
Taro! Vi åt det på missionsstationen.
Och bananer! - Kom, Richard - här finns bananer!
Massor med bananer!
Båt!
Båten kommer.
Båt!
Titta vad fint!
Vi kan inte stanna här. Vi är för utsatta på den här sidan.
Vi måste hitta en plats där vi får skydd mot vädret.
Kom, Richard. Nu tar vi en liten promenad.
Titta så vackert!
Hus...
Herregud!
Richard...
Mamma!
Mamma...!
Hon är borta.
Jag vet att hon är borta.
Din mamma är borta.
Ingen fara... Jag tar emot dig.
- Mamma är borta. - Jag vet.
Mamma är inte här, men det är jag. Jag blir din mamma i fortsättningen.
Passerande fartyg ser den här när den brinner.
Det dröjer inte länge innan nån hittar oss.
Sov nu.
Jag är strax tillbaka.
Jag vet att det är din älsklings- dessert, men håll skeden så här.
Som jag har visat dig.
Snart sitter du vid ett fint bord i San Francisco.
Och då måste du ha fint bordskick.
Richard, gör inte så!
Vi uppför oss inte ociviliserat bara för att vi är i vildmarken!
Fullmåne.
De kommer var tredje månad när det är fullmåne.
Nu är det läggdags.
Kom nu, Richard.
Det ordnar sig. Ikväll sjunger jag vaggvisan i mörkret.
Mamman!
Släpp den!
- Varför badar du med kläderna på? - Därför att det är anständigt.
- Varför är Richard och jag nakna? - Jag har gett upp hoppet om er.
Ni tar ju bara av er kläderna.
Jag skulle vilja se ut som Richard. Han kan sikta när han kissar.
Jag kan träffa ett mangoblad mitt i prick.
Varför har han en sån som han kan sikta med men inte vi?
I sin oändliga visdom beslöt Gud...
Naturen gav oss olika delar.
- En kvinna har... ...en snäcka.
- Lillis kiss ser ut som en snäcka. - Så min kallas "snäcka"?
- Och Richards kallas... - Nej, nej, nej.
Nu räcker det. Jag borde förklarat livets gång för er för längesen.
- Gör det nu. - Jag behöver tänka igenom det först.
Jag förklarar det efter stavningslektionen ikväll.
Nu sköljer vi oss.
- Varför gifter man sig? - Det var Guds vilja.
När en man och en kvinna älskar varandra ger de varandra löften.
De lovar varandra saker inför Gud och hela världen.
Det kallas en vigselakt.
Här står vad din far sa när han förrättade vigslar i missionskyrkan.
Men hur är det med livets gång?
När en flicka blir kvinna och en pojke blir man...
- När är det? - Det är olika.
- Men du märker när det sker. - Hur då?
Din kropp blir rundare och du får bröst som jag.
Varje månad blöder du lite ur springan mellan dina ben.
- Jag vill inte blöda. - Det varar bara några dar.
Det är en stor välsignelse för det betyder att du kan få barn.
- Måste jag blöda? - Nej.
Men din kropp förändras. Rösten blir mörkare och du får hår i ansiktet.
Du blir nog stilig i skägg. Fast du kanske vill raka bort det.
- Jag vill ha barn nu. - Det går inte. Du är inte redo än.
Och då behöver du en man för att barnet ska växa inuti dig.
Det finns en särskild plats inuti en kvinna-
- där barnet vilar varmt och tryggt-
- tills det är redo att födas till världen.
Hur kommer barnet in där?
När mannen och kvinnan gift sig ligger de väldigt nära varandra...
Jag vet - det är som leguanerna!
När man inte kan se var den ena slutar och den andra tar vid.
- Är det så? - Ja, för de får ungar strax efteråt.
- Är det så, mamma? - Ja... på ett ungefär.
Är det vad jag väntat hela dan på att få höra?
- Det där hjälper ju inte. - Se vad den gjorde med mitt spjut!
Det var min fisk! Försvinn med dig!
Titta! Vad ska vi göra nu?
Vad gör vi nu, Richard?
- Vad ska vi göra? - Var tyst, så jag kan tänka.
Lilli!
Richard!
Vi är ute efter solnedgången. Mamma kommer att bli arg.
- Vad gör du? - Jag har en idé.
Nu simmar vi.
Var har ni varit? Vet ni hur sent det är?
Det var en gammal haj i kanalen.
- Den tog halva Richards spjut. - Ni ska hålla er borta från hajarna.
- Båten drev iväg... - Vilka är reglerna?
- Att vara hemma före mörkret. - Och inte gå till öns nordsida.
Ser ni att det är fullmåne?
Nu går vi raka vägen hem. Det här får aldrig upprepas!
Spring och hämta några palmblad.
Gå in igen.
Fader vår, som är i himmelen. Helgat varde ditt namn...
Jag känner att sjukdomen gått in i lungorna.
Det innebär att jag kanske inte blir bra.
Vad kommer att hända?
Ni kanske får klara er utan mig. Om Gud så vill-
- får jag träffa er far, så att vi kan vaka över er som skyddsänglar.
Här är min speciella plats.
Det är lugnt och jag ser huset härifrån.
Gräv en grav som är så här djup.
Klä den sen med palmblad och mossa.
Fyll den med jord...
...och platta till den.
Jag ska skriva ner en bön åt er.
Rista in följande i en platta:
"Här vilar Sarah Hargrave, Williams hustru-"
"-och Lillians mor."
Jag vet att jag inte är din riktiga mor, men jag vill att det ska stå:
"Och Richards mor."
Vi ber Herren höra denna sista önskan.
Att Lilli och Richard älskar och tar hand om varandra-
- att de fortsätter arbeta med sina läxor-
- och förbereder sig inför det skepp som ska komma. Amen.
- Frukosten verkar extra god idag. - Tack.
Glöm inte att det är din tur imorgon.
- Det är du som glömmer saker. - Vad glömmer jag?
Du har glömt färga äggen inför jakten.
- Jag tycker vi ska strunta i den. - Men vi gör ju det varje påsk.
Och enligt kalendern är det påsk imorgon, och då ska vi ha äggjakt.
- Varför? - Annars vet vi inte vem som vinner.
- Vinner vadå? - Jag vet inte.
Ingenting, man bara vinner.
Det verkar löjligt. Jag förstår inte varför vi måste göra det.
För att mamma skulle ha velat det.
Jag har en idé. Den som hittar flest ägg i år vinner ett pris.
- Vadå för pris? - Om du vinner, ger jag dig nåt.
Och om jag vinner, får du ge mig nåt.
Det är en underbar idé.
Jag har gömt tio ägg mellan stranden och bärstället.
Jag har gömt tio ägg mellan klipporna och ormbunksgläntan.
Klar, färdiga... gå!
- Jag har hittat nio. Slå det! - Jag har bara hittat åtta.
Då vinner jag! Var är mitt pris?
Du var nere så länge. Vad gjorde du?
Du ska få se.
Ditt pris...
Jag ska alltid bevara den här.
Mitt pris.
Den vita pärlan.
Jag tror att den blir fin i håret.
- Vad tycker du? - Jag bryr mig inte om vad du gör.
Eller hur du bär den.
För mig får du gärna hänga den i näsan.
Fram och tillbaka.
Runt i cirklar. Du tror att hela revet är ditt.
Du tror att du kan äta allt som simmar.
Du vill gärna fånga mig, va? Men jag är för snabb för dig.
Jag slår dig när jag vill.
Och tror du mig inte, ska jag bevisa det.
Revets herre!
Första gången var han nära att ta mig, men jag var för snabb.
Den här gången låg han och lurpassade.
Jag dök och såg ner i hans käft. Den hade ungefär 500 tänder.
Småfiskar simmade runt hans gälar när han kom emot mig...
Men han missade, den dumma sjösnigeln.
- Det verkar löjligt. - Det är inte löjligt.
- Det är farligt. - Just därför är det löjligt.
- Jag förstår inte varför du gör så. - Jag gillar känslan.
- Vad menar du? - Här inne. Jag känner mig levande.
- När jag är revets herre! - Revets herre...?
- Revets herre... - Gör dig inte löjlig över mig!
Förlåt mig.
Dessutom är det du som är löjlig när du smeker dig själv.
- Jag smeker inte mig själv. - Det gör du visst.
Du smeker dem när du ser dig i spegeln.
Jag kollar hur mycket de har vuxit.
- Du ska inte titta när jag är naken. - Jag har alltid sett dig naken.
- Det är annorlunda nu! - Varför det?
Jag vet inte varför det är annorlunda, men det är det.
Jag önskar att det kunde vara som förr. Då hade vi roligt.
Minns du gungan hon gjorde åt oss?
Lekarna vi brukade leka?
Dansen...
Richard...?
Du har väl inget emot att jag flyttar min säng?
Nej.
Om inte du hade gjort det, skulle jag ha gjort det.
- Hur länge har du stått där? - Jag såg blodet på täcket.
Är allt som det ska?
Minns du vad mamma sa skulle hända när jag blev kvinna?
Ja...
Jag har blivit kvinna.
Richard, vakna.
Vakna! Jag kan inte sova när sängen står åt fel håll.
- Hjälp mig att ställa den i hörnet. - Så fort jag har vaknat.
- Sluta! Jag är inte påklädd. - Svep täcket runt dig.
Kom igen!
- Vad är det? Varför går du så böjd? - Vänta lite...
- Vad har hänt med den? - Den blir sån hela tiden nu.
- Gör det ont? - Nej.
- Kan du gå? - Jag kan gå utan svårigheter.
Jag kan få den att bli mindre också, men jag säger inte hur.
- Vi ska inte ha hemligheter... - Ingenting är som förut!
Inget är som det var! Nu flyttar vi din löjliga säng!
Mamma, jag vet inte vad jag ska göra.
Han har förändrats och jag har förändrats.
Allt är så förvirrande.
- Du ska inte smyga på mig! - Säg inte till mig vad jag ska göra!
- Jag menar det, gå härifrån! - Jag ska gå till öns nordsida.
- Du får inte! - Jag gör vad jag vill!
- Nej, det är en regel! - Inte min regel utan hennes!
- Hon var inte ens min riktiga mor. - Hon älskade dig som sin egen.
Jag bryr mig inte. Jag är trött på alla regler.
I fortsättningen gör jag som jag vill!
Jag kommer hem när jag vill.
Richard...?
- Vad hände? Vad har du gjort? - Jag fick gömma mig.
En massa hedningar dansade. Om de sett mig, hade de dödat mig.
Sen var det en hedning... Först ville jag döda honom.
Sen ville jag inte döda honom och sen kunde jag inte.
- Han säger till de andra! - Nej, jag lät honom gå i fred.
Jag hoppas du har rätt. Jag var så rädd att du råkat illa ut.
Jag vill aldrig att vi grälar mer.
Inte jag heller.
- Lilli...? - Ja
- Är vi vänner? - För evigt.
- Jag har lust att gråta. - Jag med.
- Jag vill att vi blir man och hustru. - Ja.
Med denna ring tar jag dig till min äkta maka.
Med denna ring tar jag dig till äkta make, Richard.
Amen.
- Och nu är vi ett... - För evigt.
Titta!
Fort - elden!
Tänk om de är hedningar! Jag är rädd.
Vi kanske ska vänta med elden. Vi tar reda på vilka de är först.
De är åtta personer.
Den i lättare kläder kan vara en kvinna.
En kvinna...?
Håll dem under uppsikt. De kanske inte är civiliserade.
Civiliserade...?
Kom nu ihåg vad mamma sa om ett fast handslag.
Jag heter Richard. Vi har väntat länge på er.
Jag heter Lilli och är redo att återvända till civilisationen.
Va...? Jag är kapten Jacob Hilliard.
Kapten på skeppet "Tradewind".
- Är det här er mark? - Ja, mitt hus står där borta.
Vi behöver sötvatten.
- Tillåter ni att vi stiger iland? - Ja.
Ni är välkomna.
Om ni skyler er, ska jag hämta min dotter.
Har ni svårt att andas i den där saken runt halsen?
Ja, ibland.
Jag skulle uppskatta om ni...
- Hur fångar ni fisk med det spjutet? - Det är inget spjut.
- Vad är det? - Det är ett gevär.
Med det skjuter man folk.
- Skeppsbrutna...? Vad spännande! - De är både kunniga och naiva.
Och deras beklädnad...
...är något sparsam.
Är det nåt fel?
- Färgen är samma som på himlen! - Det är ren siden.
Med mina hälsningar.
- Och en till din bror. - Han är min man.
Din man...?
- Min mor dog för sex år sen. - Hur håller ni reda på tiden?
Hon lärde oss att det går tolv fullmånar på ett år.
Vi firar jul, Thanksgiving och påsk-
- men vet inte om vi gör det på rätt dagar.
Det är fantastiskt att ni klarat er på den här gudsförgätna ön.
Den är inte gudsförgäten.
Inte alls.
Ni har dukat ett utsökt bord! Hälsa och tacka kocken från mig.
De har skapat sin egen servis.
Geniala skålar och soppskedar!
- Kommer inte Mr. Quinlan? - Han föredrar att vara själv.
Inte konstigt att ni blivit här så länge - ön finns inte på sjökorten.
Det är ett under att vi hittade er.
Hedningar besöker öns nordsida ibland.
Där finns en begravningsplats.
Det smakar utsökt. En stor fröjd jämfört med sörjan vi får ombord.
- Vad är det? - ÅIbuljong.
- ÅI...? - Endast buljongen är på ål.
De små vita bitarna är sjöborre.
Vi uppskattar er gästvänlighet och hoppas få återgälda er.
- Ta oss med till civilisationen. - Det tror jag det.
Det måste vara tråkigt här.
Vad menas med "tråkigt"?
Tråkigt är när man inte har nånting att göra.
Då har man tråkigt, vilket ni måste ha här.
Nej... Vi har aldrig tråkigt.
Skor... skjorta...
...och kavaj och byxor.
Sylvia får förklara kvinnokläderna.
Fortsätt ni.
Knappar!
- Mammas klänning hade knappar! - Det är irländsk spets.
Richard, du får vända dig bort. Jag ska visa Lillian underkläderna.
Fast det är ju inte mycket som du inte har sett.
- Vad gör man med den? - Man har den runt midjan så här.
Sen fäster man dragbandet.
Titta inte än, Richard. Jag visar Lillian mina hemligheter.
Se! Det här är sammetsplysch och de här är gjorda av silver.
Så lent...!
Hårborste och kammar. Puderkudde.
Rouge och puder.
Lavendelvatten.
Parfym.
Och en spegel.
Du är jättesöt bortsett från färgen på din hy, men det kan vi fixa.
- Vad är det för fel på min hy? - Solen har bränt den en aning.
- Vi gör den ljusare med citronsaft. - Varför det?
Folk i San Francisco ska väl inte tro att du arbetar på fälten?
- Det är värre en fiskfett. - Det är ganska dyrt.
Ser man på - du är ju riktigt stilig i kavaj.
Riktigt stilig.
Har jag lagt på för mycket rouge?
Nej, jag tycker att det är vackert.
Tack så mycket.
- Här finns ingenting att göra. - Vi kan räkna stjärnorna.
- Är det vad ni gör på kvällarna? - Ibland räknar vi stjärnorna.
Ibland sjunger vi.
- Ibland parar vi oss eller sover... - Parar er?
- Parar ni er ofta? - Så fort vi har lust.
- Bara så där...? - Ja.
Ibland dansar vi. Jag älskar att dansa. - Nu visar vi Sylvia.
- Försök, Sylvia. - Det där var ingen dans.
Det är barnsligt och enfaldigt.
- Vad menar du? - Vuxna människor dansar inte så.
Vi kanske borde lära oss vuxendans innan vi kommer till San Francisco.
- Jag ska lära er. - Vill du...?
Man gör så här. Den är något oanständig - den spanska polkan.
Nu dansar vi sakta.
Ett, två, tre...
Du är en enastående dansör.
Lillian får lära sig att man inte lämnar sin gäst mitt i en lektion.
Hon får vänta på sin tur.
Hon ska lära mig mazurka.
Jag lär dig så fort jag kan det.
Du ljög för mig.
När då?
Du sa en gång att du aldrig skulle såra mig.
- Hur har jag sårat dig? - Genom att stirra på henne.
Förlåt... Det är bara det att hon är så annorlunda.
- Hur då? - Titta bara på henne.
Som hon är klädd.
Du har sagt att kläder är löjliga och onödiga.
Det är bara det...
...att jag undrar hur hon ser ut under dem.
Menar du att du vill titta på henne bara för att du inte ser henne...?
Du minns väl att jag ville gå till nordsidan bara för att jag inte fick?
Ja, det gör jag.
Men jag minns också hur det höll på att sluta när du gick dit. God natt.
- Vad har du gjort? - Tycker du inte om det?
Nej, tvätta bort det.
Du tycker inte om det på mig, men du älskar det på Sylvia.
Börja inte bråka nu. Vi har lovat varann att aldrig bråka.
Du äter aldrig frukost längre. Är du sjuk?
Richard, jag är redo för min lektion.
Jag har lovat lära henne fiska.
Här är vi tillsammans, ute på detta vackra fiskevatten.
Alla kan se oss. Högst respektabelt.
Men titta nu.
Vi behöver bara lägga oss ner...
...för att ingen ska se.
Vi kan göra vad vi vill.
- Underbart! - Försvinn härifrån!
- Var inte sån nu. - Richard!
Han hör dig inte. Han leker med miss Sylvia.
- Var är din vackra pärla? - Jag vet inte vad du pratar om.
- Den du brukar ha i håret! - Den är i huset.
- Men Lilli... - Tänk inte på henne nu.
Jag har lovat att aldrig såra henne.
Tyck inte synd om henne. Hon har haft dig hela livet.
- Och ni är ju inte gifta. - Jo, det är vi.
Inte på riktigt. Några påhittade ord i djungeln räknas inte.
Jo, för mig gör de det.
Varför följer du inte ditt hjärta?
Mitt hjärta är hennes.
Var är den?
Du kan inte lämna mig här! Det är ouppfostrat!
Ni blir aldrig civiliserade!
Rör henne inte!
- Det kom från huset. - Ta det andra geväret.
Ta honom!
Akta dig!
- Hjälp oss! - Quinlan, sluta!
Nu räcker det! Du hör vad jag säger!
Sluta nu!
- Släpp upp honom! - Jag ska döda den jäveln!
- Lägg ner geväret! - Du hörde vad kapten sa!
- Hur är det med dig? - Bara bra.
Jag klarar mig alltid bra. Det har jag efter mamma.
Så är det.
Kapten Hilliard vill segla i gryningen.
Det betyder nog att kapten Hilliards dotter vill segla i gryningen.
Jag bryr mig inte om vad hon vill. Det vet jag nu, Lilli.
Förstår du inte att du är det viktigaste i hela världen för mig?
Du kan segla i gryningen, om du vill.
- Men vi följer inte med. - Nu förstår jag ingenting.
Kommer du ihåg vaggvisan mamma brukade sjunga för oss?
Kan du lära mig att spela den på den här?
- Varför? - Jag lär få användning för den.
Det växer ett barn inuti mig.
- Hur vet du det? - En kvinna vet såna saker.
Jag tänker inte föda det i civilisationen.
Jag vill att det ska födas här där det inte finns ondska-
- lögner eller vapen.
Du har rätt.
Vi stannar här.
Bara vi tre.
Jag älskar dig, Lilli.